FLICKAN MED DEN BLÅ CYKELN del 3
Hösten 1943
Den unge mannen har inte kastat ännu. Får han 4-2-1, har ni förlorat.
Förlorat! Vänta, Mathias. Sätt dig ner.
Visa dem vem du är.
Revansch!
Jag skal meddela...det är en order. Ingen får företa sig något.
Ordern... Ingen får företa sig något...
Det handlar alltid om att lägga fler döda till de döda.
Vi måste slänga ut tyskarna och de som håller med dem.
Även om fler dör.
Far!
Gisslan blir skjuten kl. 18.
Om inte de skyldiga själva har anmält sig-
-eller blir anmälda innan.
Far?
Far...det kan inte vara möjligt.
Stick iväg!
Raoul, stanna!
Far...
Far!
Far...
Far...far!
Far!
Liket är avlägsnat av tyska polisen, men ni får självfallet igen det.
Mina kondoleanser.
Jag förstår er sorg.
De enda ansvariga är de antifranska terroristerna.
Det är galningar. För det vidare.
Farväl.
Hon sover nu. I minst 24 timmar.
Den lilla stackaren var helt utom sig.
Låt honom vara...
Far...
Sov... Sov, min ängel.
Sov länge.
François, det är fruktansvärt, det som har hänt.
-Hur fick du veta det? -Av en tillfällighet.
Jag skulle ordna några saker här i området.
-Vad är det för saker? -Saker.
-Har du hört från Laurent? -Nej.
Har du?
Nej.
Jag försäkrar dig.
Vad är det?
François...
-Du har förändrats. -Hur då?
Du är en annan.
Fråga inte ut mig, Camille.
Jag ska hjälpa er, det jag kan.
Om det är den minsta sak, så kontakta mig.
Camille?
Camille, jag är hungrig.
-Jag ber Suzanne om något. -Vänta...
Kom och sätt dig.
Tack.
Du ska inte tacka mig.
I alla de veckor, då du hade feber-
-och yrade, så hörde jag dig...
Du kallade på din käre far, men också på Laurent.
Och ibland på mig.
Nu kan jag bättre förstå, vad Laurent sa.
"Vi är sammanflätade som snår och björnbärsbuske."
Se på det lilla barnet...
Han kan tacka dig för sitt liv, liksom han kan tacka Laurent och mig.
Nu är vi oskiljaktiga.
Camille?
Är det du?
Laurent!
Laurent...
Jag reser igen innan gryningen.
När slutar det här kriget?
-Hur är det med dig? -Jag ska vara med i en aktion.
Alla de döda...
Alla de döda! Det är vanvett.
Gå upp till Camille.
Hon väntar på dig.
Jag vet ingenting!
Vad gör ni? Släpp henne! Hon har ingenting gjort.
Håll tyst, fröken Delmas, annars följer ni med i bilen.
Har ni inte nog oskyldiga?
Laurent d'Argilat är skickad från London under kodnamnet "Beaunier".
Han har varit med i flera attentat i Bordeaux och i Toulouse.
Fru d'Argilat ska berätta för oss, vad hon vet, och så kan hon gå igen.
Mor...
-Vart ska du, mor? -Mor kommer tillbaka igen.
Väntar du på mig?
Du stannar hos Suzanne och Léa.
-Jag följer med herrarna. -Är du borte länge?
Nej...
Det beror på er själv.
-Lugn. Du vet ju ingenting. -François...Muskat.
God söndag.
Ta på en tröja. Någonting...
Mor!
Muskat...
François...Muskat.
Var är hon? Vad har ni gjort med henne?
Vad har du och dina vänner gjort med Camille?
Jag varnar dig, Mathias...händer det henne något, slår jag ihjäl dig.
-Förstår du? -Plåga mig nu inte, Léa.
Camille d'Argilat är arresterad av kommandanten. Vet du varför?
-För det finns en anledning. -En anledning?
-Du vet allt, att hon ingenting vet! -Kanske är hon gift med en terrorist.
Kanske vet hon mer än dig. Men det gillar du väl inte?
-Terrorist? Nä, min lilla pojke... -Jag är inte liten.
Och han är terrorist. Laurent! Laurent!
Till och med kommunist och kallar sig "Beaunier".
Men du känner ju honom bra.
Hur knullar en kommunist?
-Allt väl? -Rör mig inte!
Mathias Fayard, jag hatar dig!
Det värsta är, att jag mår illa över, att Montillac har sett dig växa upp!
Vi låter kommunistens fru ruttna upp!
Då får vi se, om du ännu är lika besvärlig!
Vad gick det åt dig?
Hur blir det om han arresterar dig?
Och vad händer med den lille pojke, som du har ansvaret för?
Det upprörde mig att se dem ta Camille med.
Adrien...fars död har hållit mig borta från aktioner.
Jag vill vara med er igen. Jag vill göra vad som helst.
Léa ... Motståndsrörelsen ska använda soldater.
Kan jag vara soldat?
Det kan du. Men jag vill inte det.
-Och Camille? -Vad kan jag göra?
Då kan vi alltså bara be?
Be...ja, vi kan gott be.
Hur föreställer du dig Gud?
Vem håller han på?
-Adrien, jag förstår inte något mer. -Det gör jag inte heller.
Hur kan han låta allt hända? Jag har försökt förklara det.
Men jag kan inte förklara det för mig själv.
Gud är inte på plats i kriget.
Alla mord, skräck, rädslor...
Judestjärnan, de plomberade tågen, "evakueringen mot öst"...
Om vi segrar...
...kommer vi alltid att gråta över det vi har sett.
Och de tåg, som går Gud vet vart...
Ja... Gud vet det.
De kör barn i döden, hela familjer-
-till en fasansfull död.
Varför?
Var tålmodig, Léa.
Muskat...
Min skatt... Skönt att se dig.
Du ser trött ut.
-Du får inte ta kofferten... -Kom nu och få något att äta.
Jag fick inte träffa honom igen.
Han fick inte ens se sitt barnbarn.
Léa...
Léa!
Öppna!
Fröken Léa...
-Léa, öppna nu. -Gå er väg!
-Det är din tant... -Gå er väg!
Gå...
Låt mig vara! Jag vill inte se er mer...
Såg ni överstens ansikte? Han, som aldrig ler.
Han måste ha lett en gång.
Liksom Hitler, då han fick Paris i sin hand!
Det är ju min unga kusin! Har du väntat?
-Vad heter das Fräulein? -Fernande.
Fernande...
Vi träffas här i morgon samma tid.
-Jag går rakt på sak. -Ssh, folk tittar.
Ni stämmer möte här, där ni träffar era smutsiga vänner!
För att ni ville tala med mig, och det var bråttom.
Jag var här då jag fick meddelandet. Ni ville väl tala om Camille?
Släpp mig!
Ni har alltså saknat mig. Jag är mycket rörd.
Ni tråkar knappast ut er, med er humor!
Att roa en ockupationshär är en otacksam uppgift.
-Men man har vissa fördelar. -Så därför blev ni deras narr?
De "fördelarna" har väl fört er till mig?
Ni har rest den långa vägen förgäves.
Jag har ordnat det. Camille blir överflyttad till Mérignac-lägret.
Vad?
När släpps hon?
Nu förväntar ni er för mycket av mig. Men det är ett steg på vägen.
Medan ni skiner vid middagssällskap, går hon runt i smutsen.
Det vet jag, Léa.
Det är också smuts vid middagssällskapen.
Vet ni att Raphaël är död?
Han blev torterad i över en månad.
Han kände till mitt engagemang-
-men han sa ingenting.
Min farbror berättade för mig...
"Evakueringen mot öst"...
Är det sant, att de till och med dödar barn?
Dessvärre, Léa.
Jag är rädd för att det blir värre, än man kan föreställa sig.
Men hur kan ni så mycket som tala med dem, få dem att skratta?
Léa...
Jag kan inte berätta något.
Men lita på mig, för Guds skull.
Varför, Léa?
Jag hade en barndomsvän...
Han är med i milistruppen.
En natt...
För två år sedan...
...ute på landet...
...våldtog han mig.
-Jag måste gå nu. -Nej.
Stanna. Du ska stanna.
Jag har inte berättat allt för dig.
Jag har varit i säng med Laurent.
Det visste jag väl. Varför säger du det?
Det ska du inte nämna mer.
Inte för någon av oss.
Jag älskar dig.
-Får jag ta mors spegel? -Varsågod.
Kan du inte stanna en dag till? Otto är inte här, så länge du...
Jag kan inte stanna i Paris. Lille Laurent behöver mig.
Jag ska besöka Camille också.
Léa, jag förstår att du inte står ut...
Han är tysk, alltså ohyra...
Alla tyskar har inte blivit det från den ena dagen till den andra.
Du får inte döma honom.
-Jag älskar honom så högt. -Det vet jag.
Det vet jag.
-Ursäkta det i går. -Det är jag, som säger ursäkta.
Är du ännu min lillasyster?
Ja.
-Farväl, François. -Glöm mig inte!
-Glöm inte Camille. -Lita nu på mig.
Ska jag vänta snällt på hennes lik?
-Ni får inte göra något oförsiktigt. -Detsamma.
Varför?
Ni är i dåligt sällskap!
-Ni har ändrat er sedan i går. -Ni ändrar er dessvärre inte.
Eftersom ni inte förstår något... vad säger ni om en träff efter kriget?
Träff med vem? De levande eller de döda?
Léa!
Ja?
God dag, Léa. Suzanne sa, ni ville tala med mig...
-Ja, herr Fayard. -"Herr Fayard"?
-Får jag sätta mig? -Det är inte nödvändigt.
Ni får inte användning för glasögonen. Ni vet vad det står.
Slutet är intressantare:
"När de sista inbetalningarna är gjorda av herr Fayard"-
-"kommer panten av egendomen Montillac"-
-"vara upphävd till hans fördel, hans ensam."
-Vad betyder det? -Léa...
Fröken Delmas!
Redan innan er far dog ...Gud vare med honom...
...var vi på konkursens brant.
Då banken fick veta att herr Pierre var död-
-skulle den stycka av egendomen. Och då ni var sjuk betalade jag.
-Det är mycket pengar. -Jag hade sparat ihop.
-Det är allt. -Nej, Victor!
Det saknas 20 000 flaskor. Vem har ni sålt vinet till?
Till vem?
Till dem som kunde betala.
Till tyskarna?
Det var inte bara tyskarna.
-Ni ska absolut ha Montillac. -Nej.
Ni är inte herre här. Avbetalningen blir inte för stulna pengar!
Jag har inte stulit något. Montillac är också mitt.
-Håll tyst! -Jag tänkte att vi kunde ordna det...
Det är ordnat. Skriv under här och res.
Vad är det?
Ni erkänner att ni har sålt vin, som inte var ert-
-och använt pengarna för att betala av för egen vinnings skull.
Jag skriver under på, att jag är skyldig er dem i lön.
Jag ber er resa.
Resa?
Sköt era affärer med tyskarna på ett annat ställe.
Det kan inte vara sant... jag är född här, liksom ni själv.
Min fru är begravd på kyrkogården här bakom.
Om jag reser...
-Så kan ni inte göra. -Det kunde ni inte heller, Victor.
Var vänlig att gå.
Adjö, Victor.
Det är en del som döljer saker...
Men ni ser ut till att vara god nog. Ska ni besöka er fästman?
Nå, det angår inte mig...
Nästa!
-Vem ska ni besöka? -Camille d'Argilat.
Vi hämtar henne på sjukan.
Jag följer med.
Léa...
Dina händer är brännheta!
Har du feber?
Hur är det?
Besök är förbjuden på sjukan. Jag måste stå upp.
-Hur har min Laurent det? -Han är vacker.
Han är rolig, begåvad...
Jag talar hela tiden om dig.
Han väntar på dig.
Se här...
Han har...det är till dig.
Vad har de gjort med dig, Camille?
Säg det.
Jag är utmattad, men jag klarar det.
Det är inte varmt.
Jag ska nog få ut dig, Camille.
Hur?
Det vet jag inte, men det ska nog lyckas.
-Det lovar jag dig. -Tack.
Tack...
Jag tänker på er hela tiden.
Jag är troende-
-men jag tror först och främst på er.
-Berätta något mer om Laurent. -Vem av dem?
Båda två.
De har det bra.
Åh, regnet...
Vi hämtar den lilla arsenalen om tre veckor.
Kanske tidligare. Det beror på landstigningen.
-Går ni i land? -Ja. Men hur...?
Adrien, jag måste tala med dig.
Vi måste få ut Camille.
Det är omöjligt.
Så stor en aktion för en person är en alltför stor risk.
Annars dör hon. Är det inte en stor risk?
Mayenne är emot det.
"Mayenne, Mayenne"... Vem är denne Mayenne?
Vi är en här i krig. Mayenne ger order och vi lyder.
Just nu kan vi inget göra för Camille.
Tror du mig?
Nej.
Äntligen kommer du till mig.
Jag är säker på, att du också har lust.
Vi älskar varandra.
Du visste det inte, men det gjorde jag.
Bara säg till, om det är något du vill ha.
För jag kan ge dig allt nu.
Jag har blivit...
Inte ledare, men...
En slags ledare.
Och det gör hela skillnaden.
Jag bor bara här under tiden.
Vänta bara.
Om vi gifter oss...nej, nej...
Om vi gifter oss...
Vi ska inte förhasta oss.
Men om vi gifter oss, ska vi bo på Montillac.
Då ska min far självfallet tillbaka. Du var hård mot honom, Léa.
Det sårade mig mycket.
Jag förlåter dig, för att du har kommit hit.
Vänta bara...
Vi blir lyckliga.
Ska du göra för Camille, vad du lovade?
Ja, min älskade. Allt, vad du ber mig om...
Léa! Léa...
Du ska vara min fru...
Jag har det skönt, varmt.
Du ska sova, lilla skatt.
Din mor kommer snart hem.
Léa, jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Léa!
Léa! Fru Camille har kommit tillbaka.
Mor!
Mor! Mor!
Adrien fick veta att hon släppts. Han bad mig köra henne hem.
-Tack, Loïc. -Farväl, fröken.
Är du dålig, mor?
Nej.
-Jag ville säga tack. -Sätt dig ner.
Nej.
Vi har bägge fått, vad vi ville.
Du ska aldrig röra mig mer. Förstått?
Farväl, Mathias.
Vänta, Léa!
-Vi måste prata med min far. -Jag pratar inte med någon av er.
Kvinnor!
Det är inte illa.
Se på mig, min son.
Jag trodde också det var ni två, då du var tio år. Ni var goda vänner.
Men se, vad du har blivit!
Det är inte din far, som talar till dig.
Det är en annan. Den...vad ska jag kalla det?
Du har också blivit en annan.
Även om Léa har slängt ut mig som ren skit-
-så önskar jag, hon får en annan än dig.
Nu kan du äta med dina smutsiga vänner.
Sätt dig ner och ät.
Våren 1944
Milisen har fritt spel.
Vi har planlagt aktioner första maj. Hur många män kan jag räkna med?
Omkring 60. Dina, Aristide, ock så de från de tre gårdarna vid Pessac.
Hos stenhuggaren...
Loïc? Det är jag.
-Hur har hon det? -Bättre.
Har du inte något till henne?
-Jag kommer till Montillac i natt. -Det är för farligt.
Jag vill se henne, för jag vet inte, när det blir nästa gång.
Jag har hört, att en från milisen fick henne släppt. Märkligt...
Och därefter...stannar du här då?
Jag ska till Agen. Ock då vet jag inte...
Du har gjort så mycket för henne.
Det är så svårt att tacka dig.
Är det?
Du har alltså inte något att säga?
Rövhål...
Det är Aristide.
Skynda er! Loïc blev arresterad i går kveld.
De tvingade honom att tala. Den stackarn är död...
-Vem kan ha angett honom? -Nu måste ni bara komma iväg.
Vi måste varna de andra. Milisen är här om tio minuter.
Jag tar med frun och pojken.
Inte så översvallande!
Älskade...
Kom nu!
-Se efter dem. -Ja.
Skynda dig, Léa!
-Kom med oss, Suzanne. -Det kan inte hända mig något.
Jag är bara fransyska. Det är väl inget brott.
Skynda er iväg. Vem ska annars passa Montillac?
-Vart ska vi? Kommer far? -Ja, han kommer...
Det gör detsamma, om skeppet går under.
Kaptenen är ju inte här...
Vi tar över huset.
Där är de...
Titta här!
"Befrielse"! Håll käft!
Spara på ammunitionen!
-Ska vi krossa allt? -Sätt i gång!
Ingen är här.
Vi krossar allt!
Aristide, jag vill göra nytta.
Om ni har lust, fröken Léa... Vi har användning för alla.
Kalla mig inte "fröken".
Herr överste... Här är era gäster.
Jag ska möta min kontakt i Paris, sir...
Herr överste?
Ni kommer för tidigt.
Kriget är inte slut ännu.
Det är "Mayenne"!
Jag visste det.
Jag måste vidare.
På återseende, soldat. Ta vara på dig själv.
På återseende, herr överste.
"Drömmande har jag följt den öde stigen. "
"Drömmande har jag följt den öde stigen... "
"Maurice har haft en god jul. "
"Maurice har haft en god jul... "
Kom.
"Philémon ska ha sex flaskor Sauterne. "
Landstigningen!
De allierade!
Du sjunger falskt!
Landstigningen hittar en plats en av de tre kommande nätterna.
Vi fortsätter vår aktion. Krig mot krig.
Jag har med den från Sidoines gård. Någon hade angivit dem.
Vi är inte i säkerhet här mer. Vi lämnar gården tidigt i morgon.
Jag vill gärna tacka er. Tacka er för ert mod-
-er trofasthet-
-och er tro.
-Léa, jag ville säga... -Ssh, Victor.
Laurent...
Nej!
En granat!
Adrien, nej!
Mor...
Camille! Camille!
Nej!
Vad gör du?
Ditt svin!
Min far...
Ni ville döda min far...
Mathias...
Léa...jag kan inte se dig mer...
Vad har kriget gjort med oss, Mathias?
Vad har kriget gjort med oss?
Vad har kriget gjort med oss...?
Jag är hungrig... Jag är törstig...
Nej, du är inte törstig.
Jo, och jag är rädd och trött.
Ock annars, herrn, går det så bra? Kom...
-Får jag märkena? -Ja...
Tack.
Jag har inga pengar, men jag har den här...
-Motståndsrörelsen? -Jag tar er cykel.
Françoise, min älskade syster, jag skriver från en plats i livet.
Varifrån vet jag inte. Mitt i Frankrike, i en lantskola.
Här är tomt. "Tack vare kriget"-
-som ett barn, vi mötte, sa.
Jag skriver "vi", för Camilles son Laurent är hos mig.
Françoise, Camille är död.
Jag vill berätta om det obegripliga. Vi ses i Paris.
Undra om jag kommer före brevet? var finner jag ett tåg? Frimärke?
Jag har inget och ingen annan än dig.
Var är Laurent? Är han i livet?
Var är fadern till din lille son?
Var är vårt land?
Jag tänker på söndagar, hela familjen ute på det upprörda havet.
I dag är det jorden, som är ostyrig.
Kära hälsningar Léa.
Varför är Léa uppe på taket?
För att hålla utkik efter tyskarnas flyg.
Här stinker.
Tror du kanske att du luktar gott?
Flygplan! Flygplan!
Satans.
Amerikanerna!
Amerikanerna...amerikanerna!
Léa, åh herregud!
Du lever!
Vad är det som har hänt?
Albertine!
Det är Léa!
Är det sant? Vem är den lille pojken?
Laurents och Camilles pojke.
Han är hungrig.
-Du skal få smörgås. -Vad för smörgås?
Den är god...
Hans mor är död.
Camille... Även Adrien.
Militsen dödade motståndsfolk, som var på en gård där vi gömde oss.
Det var ett blodbad.
Jag hade ett brev till Françoise.
-Jag fick det aldrig postat. -Françoise är här.
-Be henne komma. -Nej...
Du måste gå in till henne. Hon är i dina föräldrars rum.
Jag skäms.
Jag skäms...
Min lilla syster...
De spottade på mig.
Och ännu värre...
Alla dessa skrik. Kvinnorna, deras skrik...
Var är lille Pierre?
Hos en granne.
Och hans far?
Han är sårad och tagen till fånga i Vogeserne.
Sårad hur?
Det vet jag inte...
Han anförtrodde sig till en sjukvårdare.
Det var hans fru, som angav mig.
Françoise...
Känner ni en officer, som heter Laurent d'Argilat?
Han är däruppe.
Laurent!
-Det är din far... -Min son!
Stämmer det att du kramade mig, medan jag sov?
Självfallet.
Var är Camille?
18:e november 1944. Älskade Léa.
Äntligen har jag fått lov att kämpa.
De ville bara använda mig som ledare.
Efter fyra års bockande på bonade golv har jag fått nog.
Nu vet ni att jag i alla år var i aktiv tjänst.
Ni beskyllde mig för allt möjligt.
Av och till var det dock ganska roligt.
Era barska kommentarer har jag glömt.
Laurent har berättat om Camilles död och ert upprepade hjältemod.
Han är så rådvill och tacksam, han lätt kunde förälska sig i er.
Då skulle ni ha vunnit och jag ha förlorat.
Väntade du någon?
Nej.
Jag väntade en, som aldrig kom.
Så nu väntar jag inte längre någon.
Léa, jag vet inte, hur jag ska säga det...
Så låt bli.
Nu är det för sent för mig...
Kanske för tidigt.
Det är typisk dig.
Jag talade med François tidigare.
Med dig är man alltid för tidigt eller för sent ute.
Laurent...de här åren...
...så förfärliga...
Så förfärliga... Det är inte på grund av dig...
Jag har tre dagars permission.
Vi kunde åka till Roches-Blanches med din syster, hennes pojke och min.
Då kunde du koppla av.
Montillac är ute till försäljning. Visste du det?
Ja.
Men det, jag vill säga...
Du kan stanna på Roches-Blanches precis så länge, du vill.
Har du hört från François?
När då?
Jag skriver till er för att säga en sista gång, att jag älskar er.
Jag älskar er. Det vet ni. Men om ni ännu älskar Laurent...
Ursäkta min rättframhet... så var lycklig med honom för evigt.
Men är det annorlunda, om ni tänker på mig-
-så är jag lite av en trollkarl, det vet ni.
Må Gud och tillfället vara med oss.
Jag älskar er. François Tavernier.
-God dag, fröken Delmas. -God dag, herr advokat.
-Hade ni en bra resa? -Ja tack.
I förrgår och i går var här inte nån.
Men tre par i dag. Från den ena kom bara herren.
-Alltså två par och en herre? -Riktigt.
De två första var inte intresserade, men herren väntar därinne.
-Också bortflugen. -Kände ni honom?
Nej.
Léa!
Léa?
-Vet ni var hon är? -Fröken Léa?
Hon tar väl en tur genom sitt liv.
Vad gör du?
Bestäm dig nu.
Jag stannar.
Kommer ni? Vi är sena.
François!